EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
-God kveld. -God kveld.
Terrace House er en serie om seks fremmede som bor sammen,
og vi observerer hvordan de samhandler.
Alt vi har forberedt, er et vakkert hus og biler.
-Det er ikke noe manus. -Nei.
Shochan er fortsatt opptatt med en filminnspilling.
RUI HACHIMURA, 21, WASHINGTON WIZARDS
Vi fikk vite at Rui er stor fan av Terrace House.
Ja, virkelig.
-Du ser ting bare en ekte fan ser. -Akkurat!
Synspunktene hans er basert på logikk.
Det er så bra.
Ruka, derimot... Det er kanskje slemt å sammenligne dem.
-Ja... -Jeg liker bidragene hans.
-Rui er 21. Ett års forskjell. -Ruka har ett år på seg.
Kan Ruka bli like moden på ett år?
Det virker vanskelig.
Men det er jo det Ruka vil? Bli Spider-Man.
Han vil bli Marvels Spider-Man.
Å bli som Rui.
Det er som når en lokal basketballspiller drømmer om NBA.
For å ta metaforen videre, Ruka har ikke rørt ballen engang.
-Akkurat. -Sånn er det.
Han har bare bestemt seg for å kjøpe passende sko.
Han har funnet en bar med basketballskilt,
så han skal starte med å besøke den.
Kommer du på den neste konserten?
Skal du forlate huset den tredje?
Ikke på den dagen, men ikke lenge etter.
Men hvis jeg må ta et valg nå...
Det jeg føler, er nok ikke så seriøst.
Noen synes det er greit å begynne å date med en gang,
mens andre ikke liker det. To ulike tilnærminger.
Risako liker ikke å forhaste seg?
Det er nok sånn.
Hun tenker nøye gjennom det først.
-Den verste typen for denne serien. -Kenny er også sånn.
-Du har rett. -Tja...
Og Haruka...
-Haruka var på middag med Yusuke... -Og leker med ham.
Det var vondt å se på.
Jeg liker stemningen din.
-Stemningen min? -Det jeg mener,
er at jeg liker energien din.
Den vekket oppmerksomheten min.
Takk.
Jeg liker at du er kosete, som et dyr.
Jeg har alltid syntes at du er veldig søt.
Jeg håper hun faller for ham.
Men hun satte en tydelig grense da hun sa at han ikke tenner henne.
"Hvis han fortsatt er interessert i meg,
kan jeg date ham hvis han har blitt rik."
-Hun har ikke gått så langt. -Nei.
Det var ikke det hun sa.
Men han virker som en god partner.
Det vil bli en utfordring for ham.
Skjønner.
Han må klare å bli noe mer enn "den fine, men kjedelige fyren".
Det er hans historie.
Det skjedde sikkert noe lignende med Lauren.
Jeg håper vi får se hva han lærte av det.
Skjønner. Så så vi konserten som endret ting for Risako og Kenny.
-Kenny hadde konsert. -Det var tårer.
Han hadde skrevet en sang om Risako.
-Han snakket om sangen. -Den var åpenbart om henne.
Jeg hadde også grått.
Jeg håper du kan tenke deg om en gang til
før jeg forlater huset.
Jeg skal tenke nøye gjennom det.
Vi ses.
Hvorfor kysset de ikke da?
Det hadde passet perfekt.
-Hva? -Du...
Det er ikke...
-Har du kysset noen før? -Selvsagt!
-Hva? -Kan du tro det, Tokui?
Trodde ikke du ville kysse henne, selv som gift.
-Ikke sant? Jeg føler meg sviktet. -Ja.
Rui, hva synes du om den scenen?
-Han var full, ikke sant? -Jo.
Kanskje han ikke klarer å ta initiativ edru.
Du har et poeng.
-Han trengte hjelp av alkohol. -Ja.
Om han var sånn selv uten å ha drukket,
hadde de passet sammen.
Det virker som hun liker det.
-Ikke sant? -Hun vil at han skal lede an.
Det høres ut som du har ligget med Risako.
-Som om du vet det. -Du høres ut som en eks.
FJORTENDE UKE
Han sa hva han føler for meg. Og jeg sa...
"JUST A MOMENT, PLEASE"
...hvor glad jeg er i ham.
-Sett fra min side... -Er dere blitt et par?
-Nei... -Har du bestemt deg?
Beklager. Fortsatt i tenkeboksen.
Var det ikke fint å se ham på jobb for første gang?
-Eller på scenen? -Han var så kul.
-Sexy. -Jeg hadde gått ut med en
-som fremførte en sang for meg. -Jeg fikk gåsehud.
Han var flott på scenen.
Endret det noe for deg?
Ja...
Selv om jeg sa nei en gang,
ble jeg rørt av den ærligheten.
Jeg beundrer at han fortsatt uttrykker følelser for meg,
enten jeg føler det samme eller ikke.
Så du er fortsatt usikker, men skal finne et svar snart?
Ja, jeg tror det.
-Jeg skal spise middag. -Ok.
Skjedde det noe mens jeg var i Okinawa?
Har Ruka tatt noe initiativ?
-Ruka? -Jeg vet ikke.
Ruka viser stor interesse for deg nå.
Med Ruka er ingenting...
Det er ikke noe...
Jeg tror han bør fokusere på seg selv nå.
Så det skjer ikke noe der.
Jeg snakket med Risako på taket.
Jeg sa at jeg er redd for at Ruka og jeg ikke vil ha noe å snakke om.
Hun spurte hva jeg føler for Shohei.
Det spørsmålet overrumplet meg.
Jeg likte ham veldig godt. Jeg vil bare oppdatere deg.
-Greit. -Jeg følte virkelig det.
Jeg likte ham. Når jeg tegnet,
prøvde jeg å unngå å lage noe han ikke ville like,
eller noe han syntes var uinteressant.
Jeg har prøvd å imponere ham.
-Det visste jeg ikke. -Jo, jeg følte det sånn.
Jeg beundret ham så mye.
Jeg husker en gang du fortalte noe han hadde sagt.
Da du spurte ham om meg,
-sa han at han så på meg som en venn. -Det husker jeg.
Det var fint å vite, for jeg har lurt litt.
Det ante meg at han følte det sånn.
Men da jeg fikk det bekreftet...
Jeg har prøvd å gi slipp på de følelsene.
Hvorfor det?
-Du vet ikke om han føler det sånn. -Jeg mener...
Hvis du virkelig liker ham...
Det gjorde jeg virkelig.
-I fortid? -Tja...
Skulle ønske det.
KAORI WATANABE, 29, ILLUSTRATØR
SHOHEI MATSUZAKI, 25, SKUESPILLER
HARUKA OKUYAMA, 24, SKUESPILLER
KENJI YOSHIHARA, 32, MUSIKER
RISAKO TANABE, 21, FITNESSTRENER
RUKA NISHINOIRI, 20, DELTIDSANSATT I BUTIKK
MISSION PARKOUR PARK TOKYO MATSUE I TOKYO
TAISHI, 26, PARKOURUTØVER
Ja!
Bra.
Det var bra... bortsett fra på slutten.
Kult!
Du hadde en skademåned.
Jeg håper den tiden har lært deg noe nyttig.
Ja, jeg måtte tenke en stund.
Det var frustrerende! Særlig fordi det skjedde på skateboard.
"Hva er det jeg driver med?"
-Jeg følte meg så dum. -Det var morsomt.
Det ga meg ny motivasjon til å mestre egne bevegelser.
KODAI, 24, MANAGER FOR monsterpk
-Hvordan går det ellers? -Han jeg liker, sa hva han føler for meg.
-Seriøst? Og? -Kenny... Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Jeg vet ikke hva jeg skal svare.
-Til Kenny? -Ja.
Han kysset meg nesten.
Men jeg trakk meg unna.
-Hvorfor det? -Jeg vet ikke.
Jeg hadde ikke ventet det da.
Så jeg avviste ham.
Den reaksjonen viste nok hva du faktisk føler.
-Å? -Antakelig.
Livet er en rekke med prøver. Og på den prøven
reagerte du instinktivt og ga et ærlig svar.
Det tror jeg.
Selv om du er 99 % sikker
på at du klarer et hopp, kan den ene prosenten tvil ødelegge.
Du klarer det ikke.
Den reaksjonen, "jeg vet ikke...",
viser at du ikke tror du klarer hoppet,
eller at du vet du ikke vil.
Jeg vet ikke hva det er.
UTE EN TUR. -KENNY FILMER. -SHOHEI
Hva gjør du?
I SHIZUOKA. -KAORI JOBBER. -RISAKO
Jeg besøkte noen Harley-forhandlere i dag.
Akkurat.
-De ga meg brosjyrer. -I Shinjuku?
Denne var i Setagaya. Jeg kikket litt.
Jeg ser på steder jeg kan jobbe etter Murasaki Sports.
-Vil du jobbe der? -Det hadde vært kult.
-Jaså? -Ja.
Er du fortsatt motivert til å satse på Marvel-drømmen?
-Ja, det hadde vært kult. -Skjønner.
Du sa at du ville
-jobbe på en Marvel-kafé. -Det stedet...
Interiøret var veldig kult, og de viser Marvel-filmer hele dagen.
Jeg likte det veldig godt.
Så jeg dro innom etter jobb en dag.
-Men de trenger ingen nye folk. -Å, skjønner.
Men jeg drakk
en Iron Man-øl der.
-Det er et flott sted. -Jaså?
Dette høres kanskje nedlatende ut,
men jeg vil gjerne at du skal ta deg sammen.
Hvordan da?
Jeg mener...
Da jeg var på ferie med folkene fra Rod Motors,
var det en tredjeklassing som het Rei. Du møtte ham.
Ja.
Han vil også bli en Marvel-figur.
-Samme drøm som deg. -Skjønner.
Så jeg tenker at målet ditt er ganske umodent.
Du burde tenke mer på
-hva du sier... -Jo da, men alle gutter ønsker
at de kunne være en Marvel-figur.
Men det er forskjell på
å si at du vil bli en Marvel-figur når du er 20
og når du går i tredje klasse.
Det er stor forskjell.
Da du ble spurt hva du ville jobbe med for Marvel,
sa du at du ikke vil bli skuespiller, men bare ville være Spider-Man.
Jeg skjønner at du er stor fan.
At du skulle ønske du kunne skyte tråder fra hånden.
Jeg lurer bare på om du burde si det til folk.
Det er greit å like tegneserier.
-Men å virkelig håpe på superkrefter... -Jeg skjønner hva du mener, men...
Med dataeffekter vil det se ut som jeg virkelig gjør det.
-Se ekte ut for publikum? -Ja.
-Som om Spider-Man virkelig var der? -Ja.
-Det er hva en film er... -Jeg vil oppleve det.
-Ikke sant? -Du vil oppleve det?
-Jeg sa det på en rar måte... -Hva?
Jeg vil fremstå som Spider-Man for alle som ser meg.
Du har så mange muligheter siden du bare er 20.
Men jeg skulle ønske du hadde mer realistiske mål.
Du kan sikkert finne noen som støtter deg
på din vei for å bli Spider-Man.
Men jeg tror ikke de ønsker ditt beste.
For eksempel, hvis du vil jobbe internasjonalt,
-må du lære et annet språk. -Ja.
Har du øvd på engelsk i det siste?
-Nei. -Ikke?
Det hadde vært et fint sted å starte.
Jeg tror jeg lærer lettere gjennom samtaler.
Det er lettere å lære
ved å snakke med turister på jobben, for eksempel.
-Fra andre land? -Ja. Som med uttalen.
-Forstår du ordet "it's"? -Ja.
Jeg vet ikke hva "it's" betyr...
-...men jeg prøver å bruke det. -Bruke "it's"?
Og "this". Hva betyr det, igjen?
-Jeg vet ikke... -Bruk det til å peke på ting.
Ja. Jeg spør for eksempel: "This one?" i butikken.
Jeg liker best å lære i slike samtaler.
Som: "Just a moment please?"
Vet ikke hva "just" eller "moment" betyr, men "please" betyr "vent", ikke sant?
-Det... -Vent eller bli her, ikke sant?
Sånn forstår jeg det.
Man bruker "please" når man ber om ting, som et par sko.
Det å lære engelsk for å hjelpe deg med å nå målene dine
ble nevnt for en måned siden, ikke sant?
Det er lett å si at du skal eller vil gjøre noe.
Men det er viktig å holde ord
og virkelig gjøre det.
Det er sånn man oppnår noe.
Hvis du ikke tar grep, vil det fortsatt virke som
-du bare driver med strømmen. -Virker det sånn?
Det virker ikke som du har noe mål.
Det liker jeg ikke.
Du ender opp som det du liker minst, en kjedelig fyr.
Det vil jeg ikke.
SHIBUYA I TOKYO
Hvordan går det?
-Håper det går bra. -I like måte.
Utstillingen din nærmer seg.
Ja. Har ikke du også en utstilling?
MAI TSUNOO, 31, FORFATTER
-"Insektsutstillingen". -I neste uke. Forberedelser i dag.
-Det lokalet i Roppongi? -Ja.
Takk for at du kom. Jeg vet du har det travelt.
-I går... -Å ja.
Jeg møtte professor Yamanaka fra Tokyo høyskole.
Nei, vent. Universitetet i Tokyo? Jeg blander dem alltid.
Uansett, jeg hadde et møte der.
Jeg har jobbet som illustratør i tre år,
og nå kan jeg leve av det.
Men jeg ble fortalt at jeg ikke burde fokusere på penger nå,
men på å forbedre kvaliteten
og at det vil være for sent å forbedre meg når populariteten synker.
-Så fælt! -Jeg ble sjokkert.
Det føles som flaksen er slutt og jeg snart blir glemt.
-Jøss! Hvorfor det? -Han mener kanskje ikke det,
men jeg føler presset. For å være ærlig
vet folk om meg nå, og jeg føler at jeg er på topp.
Hvis jeg ikke blir bedre raskt, kan jeg miste jobben.
Hva får deg til å tenke det?
Det slår meg alltid når jeg ser på arbeidene mine.
Alt jeg lager, føles som noe jeg har laget før.
Jeg vet jeg har fans som liker det sånn.
Men jeg føler at jeg vil slite meg ut og så bli glemt.
Det er vanskelig å jobbe mot begge mål samtidig.
Du har jobben din foran deg,
men du vil også tenke på tre- eller fem-års-planen.
Jeg er også redd for at det jeg lager, er kjedelig. Jeg mangler inspirasjon.
-Jeg har ikke rukket å se på kunst. -Kjenner meg igjen!
Det bekymrer meg også.
For en stund siden var jeg i Shibamata med Shohei
fra Terrace House, og det hjalp.
Ellers blir du som kinesiske nudler som høvles ned.
Du høvles ned som dao xiao mian.
-Stadig mindre til jeg forsvinner. -Ja.
Jeg vil takle utfordringene som stanser meg.
Jeg er bekymret for at jeg ikke er god til å tegne,
så jeg har bestemt meg for å studere kunst.
Jøss, så flott.
Plager det deg at du ikke har kunstutdanning?
-Det plager meg så mye! -Jaså?
Shohei studerte kunst.
Jeg har vært nysgjerrig på ham fra dag én.
Men det er ikke en forelskelse der jeg vil holde ham i hånden.
-Ikke? Ok. -Men jeg vil lage kunst
han vil like.
Jeg føler meg litt dårligere enn ham på grunn av utdanningen hans.
Alt han lager, er interessant.
Han er god til å lage ting
som treffer målgruppen hans.
Jeg føler at jeg bare har laget middelmådige ting
som alle kan like.
Det er ikke ofte man møter slike folk.
Nei, det er sjelden. Men jeg kan ikke si det til ham.
-Det ville vært for flaut. -Jaså?
-Jeg er hjemme. -Velkommen hjem!
-Hei. -Hemmeligheten vår er avslørt.
Det lukter godt her.
-Vi har planlagt tacoparty. -Å?
-"Tacopa." -Tacopar...
"Tacopa" for tacoparty, ikke takoyaki?
Seriøst? Så flott
Vi visste at du ble hekta på taco da du besøkte Okinawa.
Tusen takk!
-Er ikke Kaori snill? -Og takk for kunsten.
-Har du tegnet dette, Risako? -"Takk, Kenny."
-Vår middag. -Siste gang.
-Takk for alt! -Takk
Ikke si det. Det er så trist.
-Bon appétit. -Bon appétit.
-Det ser fantastisk ut.
Kjempegodt!
-Nam. -Er det ikke godt?
Hvordan har du hatt det her?
Det har vært så mye gøy.
Jeg har fått fine vennskap.
Vi feiret starten på Reiwa sammen.
-Ja. -Ikke sant?
-Reiwa... -Og vi feiret bursdagen din.
Jeg har hatt mange fine opplevelser her.
Når skal du dra?
-Rundt kl. 20, tenkte jeg. -Ok.
-Det er tidlig. -Ja.
Men jeg skal stå opp.
Jeg går på badet.
Det er mye jeg vil si til ham, men jeg tør ikke.
-Du burde si det. -Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Du har rett. Ingen anger.
Hva?
-Han har nye klær. -Har han skiftet?
Skjorten var for trang.
-Er du forsynt? -Jeg er mett.
Kan vi snakke sammen?
-Kos dere. -Taket eller spillrommet?
Taket, helt klart.
Lurer på hva de skal si.
-Hva skjer med de to? -Aner ikke.
Håper ikke det ender med et kjedelig "glad jeg møtte deg".
Han skal jo dra. Hva er galt med den avskjeden?
Hvem tror hun at hun er, med den "elsker/elsker ikke"-greia?
Så teit.
Slemt sagt.
Kaori innrømmet at hun føler noe for Shohei.
Hun må ha dyp beundring for ham, siden hun er så opptatt av hva han synes.
Shohei er en hun kjenner godt
og som har kunstutdanning, slik hun ønsket seg.
Så nå føler hun et press
for å lage noe han liker.
Det høres ikke ut som romantisk tiltrekning.
Interessant. Nå er vi ved kjernen.
-For en utfordring! -Her kommer det.
Ruka er nådeløs med sin visdom!
Ikke sant?
Det mest forvirrende...
...er at han ikke vil bli skuespiller.
-Spider... -Han vil skyte tråder fra hånden.
Han vil at noen skal hjelpe ham med å fremstå
som om han virkelig kan gjøre det.
Han forstår jo at det ikke er ekte.
-Men... -Han vet
at det krever dataeffekter.
Torichan, du får ham til å virke som et fjols.
-Kanskje... -Kanskje vi kan...
Vent...
Kanskje vi burde undersøke om vi kan skyte tråder fra hendene.
-Kanskje vi klarer det. -Hva?
-Vi burde ikke begrense oss. -Edderkopper gjør det jo.
-Gjør de? -Ja.
-Å ja. De gjør det. -Ekte edderkopper.
Edderkopper klarer det. Det er slik de er skapt.
Vi prøvde så hardt å hjelpe Ruka at vi blir dumme.
-Det gikk rett utfor med oss. -Skummelt!
Han sier at han vil noen skal bruke dataeffekter
så det ser ut som han kan det.
-Det er alt han vil. -I et nøtteskall.
Han kan dra til Universal Studios
og besøke en attraksjon som gjør det.
-Det holder vel? -Bare prøve det én gang?
Tror det.
Jeg tror Ruka virkelig vil portrettere Spider-Man.
Hvordan da?
-Hva betyr det? -Det må føles ekte.
Rukas advokat gir seg ikke.
-For en advokat. -Jøss!
-Hvor fant de henne? -Hun viker ikke.
Så sterk.
Å spøke om slikt må ha gjort ham populær tidligere.
Ja, i en alder da det fortsatt var søtt.
Det kan ha gått fint inntil nå.
Han er en gåte. Selv når det gjelder Marvel-baren,
trodde jeg han hadde undersøkt litt før han søkte jobb,
men han visste ikke engang om de trengte noen.
-Akkurat. -Og da de spurte hva han gjorde,
svarte han at han tok en Iron Man-øl.
Som om det var hans første ærend på egen hånd.
-Ja. -Uten å fortrekke en mine.
Til og med da de spurte om han hadde studert engelsk.
"Det er ikke min stil.
-Jeg kommuniserer med hjertet." -Ja.
"Jeg vet ikke hva 'it's' betyr..."
Hvordan er det mulig?
Det er ikke engang et helt ord.
-Men det er best å lære språk... -Advokaten har noe å si.
...i et miljø der det brukes. Det går raskere.
-Det er sånn babyer lærer. -Ja.
-Hvis han var en baby. -Men det er han.
Så vi bør se på ham som en baby fra nå av.
Han er helt blank når det gjelder engelsk,
så han kan lære det fort. Hva tror du, Rui?
Jeg begynte å lære det da jeg var 18, før jeg flyttet til USA.
Jeg kunne ikke noe før det.
Men nå kan du det! Så det finnes fortsatt håp for Ruka.
Det er noe helt annet.
Han snakker dårlig japansk også.
-Ja. -Stemmer.
Det betyr at hjernen hans har god plass til engelsk.
-Er det sånn det fungerer? -Masse ledig minne.
-Stort potensial. -God plass.
Jeg vil høre de andre engelske ordene han tror han kan.
"Pan" er sikkert et av dem.
-Ja. -Det er ikke engelsk, Ruka.
Du har så rett.
Jeg vil fortelle ham at det ikke er engelsk.
-Det er fint å være litt dum. -Han er mer enn "litt".
Beklager at jeg tok deg med bort fra de andre.
Det går bra.
Det er kjølig. Trenger du en jakke?
-Nei da. -Nei?
Du ga meg tid
til å tenke gjennom følelsene mine.
-Ja. -Så...
Du vil sikkert ha et klart svar nå.
Men jeg har det ennå ikke.
Jeg vet ennå ikke hva jeg vil, selv om du ga meg mer tid.
Men jeg vil ikke kaste bort alt.
Jeg er for glad i deg til det.
Så...
...hvis det er greit for deg...
...vil jeg gjerne ha mer tid...
-Jeg vil gjerne ha mer tid... -Ja.
...til å bli ordentlig kjent med deg.
Men det er for ubesluttsomt,
og jeg vil du skal vite at jeg virkelig tenker på det.
Ja.
-Så jeg skal forlate huset sammen med deg. -Hva?
Jeg skal også forlate huset.
-Hvis jeg blir her... -Hva?
Hva sier du?
Jeg kan lære mye av å bli her og være sammen med ulike personer.
Men nå er det viktigere for meg å fokusere på jobben
og bli kjent med deg.
Det er viktig for meg å bli kjent med deg.
-Så jeg skal også dra i morgen. -Mener du det?
-Det er planen. -Seriøst?
Ja.
-Ble du forvirret? -Nei, jeg skjønner.
-Skjønner du? -Ja.
Det gjør meg kjempeglad.
Kan du komme nærmere?
Jeg setter meg her.
Jeg gleder meg til å bli bedre kjent med deg.
Samme her.
Skal vi gå ned igjen?
Dessertene så veldig gode ut.
Den med mango?
-Den med mango? -Ikke den?
-Så avslappede dere er. -Hei.
-Hei! -Beklager at det tok så lang tid.
-Vil du lese denne? -Jeg vil lese One Piece.
Hva snakket dere om?
Vel...
Vi snakket om at jeg har tenkt å dra i morgen...
Jeg skal flytte ut i morgen, samtidig med Kenny.
-Vent. Skal du? -Skal du?
Mener du det?
Ja.
-Vent. Kan jeg spørre? -Ja.
Er dere blitt sammen?
-Nei. -Ikke?
-Beklager. -Skal dere ikke date?
-Ikke blitt sammen? -Hvorfor ikke?
Jeg ba om litt tid til å bli bedre kjent.
Så...
Du tenkte lenge gjennom det.
Jeg vet det har tynget deg.
Det er fint at du bruker litt tid til å finne ut av ting.
Det har ingen hast.
Dette er trist.
Veldig trist.
Vi har kranglet så mye.
Jeg håpet vi kunne finne
en bedre forståelse av hverandre.
Så det var leit å høre at du skal dra i morgen.
Nå vet jeg hvor umoden jeg kan være.
Men du konfronterte meg med det.
Det høres kanskje rart ut, men det var en god krangel,
så jeg setter stor pris på deg.
Jeg lærte mye av det.
-Selv når vi ikke kommer overens. -Mye å lære.
Du hjalp meg også så mye, Kaori. Hele tiden.
Takk for at du delte så mange historier med meg.
Jeg hadde det alltid gøy når du var der, Shohei.
Ja, ikke sant?
-Skamløst! -Du er alltid morsom.
Du er morsom, men noen ganger har du noen alvorsord.
Du stilte alltid opp når jeg var nedfor, Ruka.
Jeg er så glad i dere.
Jeg er så glad i hver og en av dere.
Men aller mest vil jeg følge Kenny dit han skal.
Jeg vil bli bedre kjent med ham, derfor drar jeg.
-Så jeg føler meg ikke ensom. -En god avskjed.
Ja.
Det stemmer.
-Vi tar en skål for det. -Ja.
Ja, en skål!
Risako...
...takk for at du er min venn.
-Kan vi prate litt? -Hva?
-La oss ta en prat. -Ok.
-Det er vemodig. -Det blir ensomt uten deg.
Fordi vi er omtrent like gamle,
-satt vi ofte sent oppe sammen. -Ja
-Det var så gøy. -Ja.
Håper vi vil være venner
-også etter at jeg har dratt. -Selvsagt.
-Vi lovte å alltid være venner. -Det husker jeg.
-Det føles så lenge siden. -Ja.
Hvordan går det med Kaori?
Du har vel hørt at vi skal ut på middag...
-Ja. Jeg var der da dere sa det. -Ikke sant?
Hva synes du om det?
Er det ikke vanlig med litt stillhet innimellom?
Jo, det er vel det.
Det er rart å snakke hele tiden uten pauser.
Det virker som...
...vi har ulike meninger om det.
-Jaså? -Jeg vet ikke.
Jeg synes hun overanalyserer
stillheten som kan oppstå i en samtale.
Hva tror du?
Kaori er så opptatt av andres behov.
Hun er veldig snill sånn sett.
Hun vil nok bare være sikker på at du har det hyggelig.
Det hadde vært fint om du kunne vise samme omtanke.
Kanskje du synes
det er helt greit med stillhet nå og da.
Men det gjør henne urolig.
Det hadde vært fint om du kunne
vise at du tenker på henne også.
Du har rett.
-Du klarer det. La oss gjøre vårt beste. -Ja.
-Vi er i samme båt. -Lykke til.
Ja, jeg klarer det.
Kom.
Du har så lite bagasje.
Ja, jeg sender resten.
Er det alt du har?
Nei, jeg har masse.
-Beklager. Klarer du det? -Nøkkelen stikker ut.
-Takk! Det er flott.
Takk.
RISAKO OG KENNY, TAKK
Takk.
-Det har ikke gått opp for meg ennå. -Nei.
Det føles uvirkelig.
Jeg burde være trist, men vi ses snart igjen.
-Når som helst. -Slik føles det.
Det føles som en vanlig morgen.
Da jeg så deg pakke, føltes det virkelig.
-Det kan gå opp for meg når jeg er hjemme. -Ja.
-Det tror jeg også. -Ikke sant?
-Noe du angrer på? -Nei.
-Så raskt svar. -Kjemperaskt.
-Hun svarte før du hadde snakket ferdig. -Ingen anger.
-Skal vi? -Ja.
Denne delen er vanskelig.
-Klem meg! -Det er for mye.
Ja, jeg er lei meg.
-Ha det bra. -Klem meg også.
-Takk. -Takk.
Han vil ikke slippe Kenny!
Den siden?
Som et barn.
-Takk. Til deg også. -Takk... Beklager.
Takk.
-Ses på en konsert. -Heier på deg.
Takk.
Lykke til.
Da drar vi!
-Takk. -Tusen takk.
-Vi ses. -Ha det bra.
-De er fine sammen. Ikke sant? -Jo.
Ha det.
-Ha det. -Ses snart!
Der dro de.
De er borte.
SUEHIROCHO I TOKYO
God morgen!
YUSUKE AIZAWA, 20, UKULELEARTIST, EDEN KAI
-Ingen bager i dag? -Lenge siden sist. Nei.
-Fint å se deg. -I like måte.
-En stund siden sist. -Ja.
Lenge siden.
Det er bare to uker.
-To uker allerede? -Jeg vet ikke. Kanskje en uke?
Du nevnte at du ville lære å spille ukulele.
Så jeg ville vise deg min faste musikkforretning.
-Greit. -De lar oss spille der også.
-Kult. -Like her borte.
-I andre etasje. -Over kafeen?
Ja.
Det som heter Tokyoite.
CHATIME I AKIHABARA
-Så fint! -Ja.
Jeg tar klassisk te med melk.
-Med melk? -Ja.
De skal visst lage en tapioka-temapark i Harajuku.
-De sa det på nyhetene. -Temapark?
-Man kan smake... Takk. -Takk!
-Koster det noe å komme inn? -Vet ikke, men du kan smake på alt.
-En haug med ulike smaker på ett sted. -Jaså?
Det er C.
Her?
-Ja, med ringfingeren... -Er det C?
Ja, på tredje bånd. Sånn ja.
-Du spiller godt. -Å?
Til slutt... spiller du en G7.
-Hvor var det? Her? -Ja.
Om det er bassgangen,
kan du spille akkordene, og jeg spiller...
Jøss.
-Lagde du det nå? -Ja.
-Bra. -Så kult.
-Fant du på det nå? -Ja, improviserte.
Det er så kult.
-Du burde stikke innom igjen. -I huset?
-Virkelig? -Ja.
-I august... -Når skal du av gårde igjen?
Flyet går femte august, men jeg drar til Kagoshima den tredje.
Så er jeg nok ikke tilbake i Japan før til vinteren.
-Ikke? -Tror ikke det.
Er det noe du vil gjøre mens du er her?
Jeg får sjelden dratt tilbake til Japan
om sommeren, så...
-Det hadde vært fint å se fyrverkeri. -Det høres gøy ut.
-Håper du får til det. -Ja.
For å være helt ærlig med deg...
-Jeg er romantisk interessert i deg. -Ok.
Så om du vil møtes en tredje gang,
kan det være en date, med det i tankene?
Vi kan dra på fyrverkerifestival.
-Hva synes du? -Med det i tankene?
-Jeg mener...
Kan vi ikke gå hvis jeg ikke føler det samme?
Hvordan skal jeg si det?
Jeg er veldig glad i deg,
men akkurat nå liker jeg deg mer som person
enn som en partner.
Ok.
Jeg vil gjerne...
...bli bedre kjent med deg som en venn.
Jeg vet ikke hva som skjer etter det.
Vi kan gå på fyrverkerifestival.
Har du fortsatt lyst?
Har du?
-La oss tenke på det. -Greit.
-Må du gå? -Ja.
Jeg følger deg ut.
-Det var gøy. Takk. -Takk! Ring meg.
Yusuke!
Han er en flott fyr, men...
Det ender alltid i skuffelse.
Brutalt...
-Ikke sant? -Veldig.
Hun sa at han er hennes type.
Men det sier kvinner ofte, ikke sant?
Men hun må ha visst at hun ga feil inntrykk.
Det var fælt å si de tingene når hun vet at han liker henne.
Men vent.
Han lærer så mye når dette skjer flere ganger.
Litt hans egen skyld når han forelsker seg bare basert på utseendet.
-Ja. -Han faller for fort, ikke sant?
-Han elsker et vakkert ansikt. -Det er noe av det
han lærer om seg selv. Det er mye å lære.
Det er greit. Ikke noe trist.
Forhåpentligvis finner han måter å bli tatt mer på alvor på.
Fra klærne til hvordan han ter seg,
-vi får håpe han finner noe. -Det burde han.
Og Risako skal også forlate huset.
-Overraskende. En ny vri. -Så overraskende.
Alle er enige om at Kenny aldri finner rett tid for et kyss.
-Han bommet. -Hva synes du, Tokui?
-Timingen... -Det sjokkerte meg.
Elendig timing.
Hvordan kan noen forberede seg på noe sånt?
Det var veldig ensidig for et voksent menneske.
-Veldig umodent. -Ja.
Du har vel bedre timing, Rui?
-Timing? -Når du vil kysse noen?
Du dunker hele tiden, så du vet vel...
Har det noe med hverandre å gjøre?
"Du dunker, ikke sant?"
Han er en av verdens beste basketballspillere.
Det finnes en komfortabel avstand overfor en kvinne.
-Det er bra å kjenne til den. -Selvsagt.
Du kan ikke gå for nær for fort, men du må vite hva som er for langt unna.
Akkurat. Jeg vil at Kenny skal lære det.
-Han er for rask! -"Jeg er så glad! Kyss meg!"
Han tror sikkert han vil bli tatt godt imot.
Han presset ansiktet mot hennes og rufset henne i håret...
-Rufsingen ble også rar. -Kleint.
Det kysset var på Rukas modenhetsnivå.
På Rukas nivå...
La oss ikke måle sunn fornuft i Ruka-enheter.
"På nivå med Ruka."
Det nye ordet for umodenhet er "Ruka".
Men Ruka forstår seg på avstanden.
Jeg tror Ruka ville forstå timingen for et kyss.
-Kenny tenker bare på seg selv. -Ja.
Ruka har nok mer empati.
-Han er emosjonell og blir ofte på gråten. -Ja.
Neste scene blir vel ukens siste?
Vi får nok et inntrykk av de nye.
-Vi får se dem. -Fra føttene til ryggen.
-La oss se. -Men dette blir fælt for Rui.
Du får ikke se dem ennå.
-Det stemmer. -Så fælt!
Ikke på lenge.
HON-ATSUGI I KANAGAWA
CHARCOAL YAKINIKU, NAMI
Jeg klarer ikke å følge med lenger. Fortell mer.
Kjenner dere til Terrace House?
-Har dere sett på det? -Ja.
-Jeg har tenkt å bli med. -Hva?
-Jeg har tenkt å bli med. -Å, det var det du sa.
-Jeg skal bo der. -Ja.
-Blir dere ikke ensomme?
Takler du det, pappa? Du blir sikkert ensom.
-Ja. -Jo...
Han blir ensom.
Kanskje han gråter igjen.
-Ikke si det. -Kanskje du gråter igjen.
-Og ber meg ikke dra. -Tja...
...du skal også flytte for å studere.
Hva håper du å få ut av det, Emi?
-Jeg vil gjerne forelske meg. -Jaså?
SHIMOKITAZAWA I TOKYO
Hei!
Står til, mamma?
Passer det å snakke nå?
Kort sagt,
jeg skal være med i en TV-serie kalt Terrace House.
Jeg skal bo i et hus sammen med andre.
Seks stykker totalt. Tre menn og tre kvinner.
Jeg får en fast skrivejobb som starter i slutten av oktober.
Å bo i det huset vil være et skritt mot å nå målene mine
og gjøre drømmen til virkelighet.
Takk, mamma.
Glad i deg. Kyss.
Ha det. Vi snakkes.
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen